КОМУНІКАТИВНА СУТНІСТЬ ПОЛІТИЧНОГО ДИСКУРСУ: ХАРАКТЕРНІ РИСИ ТА ОСНОВНІ ФУНКЦІЇ - Герасименко О. Ю.; Воробйова М. О. (Інтелект. Особистість. Цивілізація, 2023)
Мета. Метою статті є обґрунтування комунікативної сутності та змістових рис і характеристик політичного дискурсу як предмета лінгвістичних і політичних досліджень. Методи. Основні наукові результати отримані з використанням комплексу загальнонаукових та спеціальних методів дослідження, а саме: аналізу, систематизації та узагальнення наукової літератури, індукції, дедукції (для виявлення підходів до розуміння сутності політичного дискурсу та його характеристик). Результати. Дискурс є однією із найбільш значущих комунікативних категорій, що віддзеркалює мовленнєву взаємодію. Він є предметом вивчення різних наук, таких як соціологія, політологія, філософія та ін. Аналітичний огляд досліджень, присвячених вивченню дискурсу, зокрема політичного, свідчить про те, що репрезентація цієї наукової теми має власну традицію, відзначену безсумнівними досягненнями дослідників, які розглядають політичний дискурс як тип комунікативної діяльності, інтерактивне явище, мовленнєвий потік, що має різні форми вияву (усну, писемну, паралінгвальну), відбувається у межах конкретного каналу спілкування, регулюється стратегіями і тактиками учасників; синтез когнітивних, мовних і позамовних (соціальних, психічних, психологічних тощо) чинників, які визначаються конкретним колом «форм життя». Визначено, що політичний дискурс — складна розумово-комунікативна діяльність, яка є сукупністю процесу й результату і включає як позалінгвальний, так і власне лінгвальний аспекти та зорієнтована радше на передання інформації політичного характеру, чим на здійснення перлокутивного впливу на електорат (переконання, перетягування на свій бік, спонукання до дії) через реалізацію відповідних стратегій і тактик. Як дискурсивна практика політичний дискурс характеризується низкою специфічних рис (інституційність, інформативність, смислова невизначеність, дистанційованість і авторитарність, театральність, динамічність), серед яких одну із провідних ролей відіграє маніпулятивність. Авторами здійснена спроба розмежувати різні види політичного дискурсу згідно зі змістовними характеристиками і адресантом.